Zahtjevna djeca
U knjizi Zahtjevna djeca autor dr. S. Greenspan opisuje pet različitih tipova zahtjevne djece.
![Zahtjevna djeca](https://static1.ringaraja.net/uploads/HRV/articles/770/large/d06dd196779c1ddbe96e2d7a3595f0c5.jpg)
U ovoj knjizi opisuje se pet različitih temeljnih uzoraka osobnosti i neke od fizičkih i emocionalnih značajki koje prate te uzorke: osjetljivost, povučenost, prkos, nepažljivost i agresivnost. U ekstremnim slučajevima svaki od tih uzoraka osobnosti može biti veoma zastrašujuć za roditelje. O pet obrazaca osobnosti možemo također razmišljati kao o značajkama koje se pojavljuju u različitim opsezima u mnogih pojedinaca. Naravno da se svi mi (ili naša djeca) ne uklapamo nedvojbeno u jedan ili drugi tip. Neki od nas su kombinacije pa se ubrajamo u više od jednog od tih pet profila; drugi imaju tendenciju da budu u potpunosti oblikovani kroz samo jedan ili možda drugačiji obrazac. Čitajući, vidjet ćete da za svaku značajku određeni načini roditeljskog ponašanja povećavaju fleksibilnost, kreativnost i potencijal djeteta koje pokazuje upravo taj uzorak ponašanja. Također objašnjavamo kako neki roditeljski pristupi zasigurno pogoršavaju probleme nastale zbog dane karakteristike. Iako mnogi primjeri koji slijede prikazuju izuzetno zahtjevnu, odnosno «tešku» djecu, većina roditelja će također prepoznati neke aspekte tih osobina u nezahtjevne djece (makar i u blažim ili manje izraženim oblicima). Moj cilj u ovoj knjizi je odrediti kako opću filozofiju koju roditelji mogu koristiti kako bi prilagodili podizanje djeteta jedinstvenim osobinama svog sina ili kćeri, tako i specifične pristupe te strategije za ekstremnije izazove koji se, kao što mnogi roditelji znaju, pojavljuju češće nego bi željeli.
Ukratko o tipovima osobnosti:
PREOSJETLJIVO DIJETE je često bistro, artikulirano, kreativno i pronicljivo te se lako prilagođava drugim ljudima i njihovim osjećajima. Može razviti dubok osjećaj empatije i suosjećanja prema drugim ljudima. Možda je umjetnik koji obećava ili budući romanopisac. A ipak je također i ljepljivo i cmizdravo, ponekad sklono zapovijedanju i postavljanju prevelikih zahtjeva. Ponekad je sve to u isto vrijeme! Prepušta se dugim izljevima bijesa zbog naizgled sitnih problemčića – cipele u kojima se osjeća «škakljivo», poznate žitarice odjednom imaju «drugačiji» okus. Bijesno vrišti kada ga ostavite u vrtiću, iako ga dobro poznaje, očajno se hvatajući za vašu nogu dok odlazite. Odgojitelji se žale da je «rastreseno» i djeluje kao da usmjerava pažnju na više stvari odjednom. Nije čudno da se roditelji takvih mališana osjećaju frustrirano, bespomoćno, ljuto – pod vlašću nemirnog, hirovitog «princa» ili «princeze», kako neki opisuju svoju djecu.
Roditelji bebe koja je sklona POVLAČENJU često si čestitaju što imaju tako «lako» dijete. Takve bebe obično ne plaču mnogo i djeluju zadovoljno ležeći u svojim krevetićima, igrajući se prstićima ili zureći u mobil. Isprva si roditelji mogu reći da je njihovo dijete samo tiše i povučenije od ostale djece. Ako prema očekivanjima i u skladu s dobi ovladava motoričkim i jezičnim stupnjevima i ako, također, uživa u igranju ručicama i mozganju kako igračke rade, roditelji nisu zabrinuti. Možda je samo više «misaoni» tip i nije izrazito društveno. Neka samozaokupljena djeca nasamo igraju razrađene fantazijske igre, a njihova kreativnost i maštovitost je vrijedna divljenja. Ponekad roditeljske brige ne počnu dok dijete ne krene u vrtić i ne pokaže nikakav interes za igranje s drugom djecom. Dijete možda sjedi samo u kutu igrališta dok se druga djeca smiju i vrište zajedno. Čini se da ima nekoliko prijatelja i sasvim je zadovoljno kada nakon škole ostaje kod kuće i igra Nintendo sve do odlaska na spavanje.
Tvrdoglavo, negativističko, sklono kontroliranju - PRKOSNOM DJETETU nekako polazi za rukom da čak i najjednostavniju aktivnost preokrene u natezanje. Njegova prva reakcija na gotovo sve je negativna: «Ne želim to!», «Nije me briga!», «Ne!», «Zar baš moram?» Prema okolini se ophodi na vrlo zapovjedan način. U četrdesetim godinama XX. stoljeća Rene Spitz, pionir u promatranju male djece, dao je naslutiti da je djetetovo prvo «ne» pokušaj da zapravo odredi sebe - način postavljanja granica između sebe i ostatka svijeta. Većina djece se na kraju pomakne prema pristupačnijem načinu ophođenja. Ali izgleda da prkosno dijete ostaje vjerno «negacijskom» stupnju. Nastoji odrediti sebe prema onome što neće učiniti, a ne prema onome što će učiniti.
NEPAŽLJIVO DIJETE leti kroz život, ne prizemljujući se nikada zadugo na jednom mjestu. Njegovi se roditelji žale da je «rasijano». Zaboravlja zavezati cipele, donijeti kući zadaću, pokupiti svoje igračke. Učitelji se žale da u školi nije pažljivo. Ističu da ne može slijediti upute ili se koncentrirati. Moglo bi napraviti jednu ili dvije črčkarije na školskom uratku i tada se smijuljiti i došaptavati s ostalom djecom. Kod kuće luta uokolo, neprestano dodirujući i rušeći stvari. U blagovaoni za stolom ne može mirno sjediti – udara nožem po tanjuru, pojede mrvicu i gotovo je. Neprestano je u pokretu, trčeći uokolo, gurkajući drugu djecu i razbacujući igračke. Moglo bi biti rastreseno; pitate ga zašto je zaboravio donijeti zadatke za domaću zadaću peti dan za redom, a on odgovara: «Krenuo sam. Već sam imao knjigu u ruci. Ali spustio sam je da pogledam onu super igricu koju je donijela Ana i…»
IMPULZIVNO, AGRESIVNO DIJETE je neprestano u pokretu. Trči, umjesto da hoda, djeluje, umjesto da govori. Ti dječaci i djevojčice nepromišljeno skaču u nova iskustva – prvo zarone, a onda pogledaju. Ako svoju ogromnu energiju nauče koristiti na konstruktivne načine, mogu biti energični, kreativni, entuzijastični i karizmatični. To dijete je često razredni razbijač, koji uokolo baca olovke i knjige i mami drugu djecu da viču i vrište, osobito kad učiteljica želi da svi sjednu. Ali također, lako postaje frustrirano i ljutito i moglo bi se poslužiti udaranjem, bubanjem i štipanjem da postigne ono što želi ili da izrazi ljutnju.
Iz knjige Zahtjevna djeca, dr. Stanley Greenspan - u izdanju Ostvarenja;